Несплачений борг винуватців Другої світової війни
![Несплачений борг винуватців Другої світової війни Несплачений борг винуватців Другої світової війни](https://media.unt.ua/thumb/thumb.php?src=/upload/15.01.2023/0a35e65a070c1ab0e5489ab582c467d4.jpeg&size=1200x800)
Несплачений борг винуватців Другої світової війни
Інтернет-портал «Niezależna.PL» опублікував кореспонденцію Польського Агентства Новин (РАР) про відкриття у Варшаві виставки «Економіка Третього Рейху».
Понад 10 мільйонів людей були змушені працювати в Третьому Рейху, в тому числі близько 2,5 мільйонів поляків. Виставка Інституту національної пам'яті (IPN), відкрита в минулий четвер у Варшаві, розповідає про воєнну економіку, засновану на пограбуванні майна та експлуатації людей із країн, завойованих Німеччиною під час Другої світової війни.
Відкрита виставка показує джерела сучасної німецької економічної могутності: інфраструктуру та технології часів Wehrwirtschaft (воєнної економіки).
«Це виставка про досі несплачений борг винуватців Другої світової війни, тобто німців, перед поляками та про величезний капітал, окроплений кров’ю», – сказав президент Інституту національної пам’яті д-р Кароль Навроцький під час відкриття виставки, присвяченої «Німецькому економічному диву».
Під час презентації автор виставки д-р Томаш Панфіл зазначив, що за часів існування Третього Рейху 90% тодішні німецькі компанії користувалися рабською та примусовою працею військовополонених, в’язнів концентраційних таборів і смерті. На виставці представлено діяльність деяких із них, зокрема: Continental, BMW, Mercedes-Benz, Volkswagen, Siemens, Bayer, Agfa, Dr. Oetker, Hugo Boss, Allianz, Deutsche Reichsbahn (яка взяла під контроль всю інфраструктуру польської залізниці), Lufthansa, Deutsche Bank, IG Farben.
Стратегія використання примусової праці в Третьому Рейху була створена тому, що у війні брали участь німецькі чоловіки, а націонал-соціалістична ідеологія виключала використання німецьких жінок для роботи. Оскільки воєнна економіка відчувала серйозну нестачу робочої сили, за різними оцінками, від 10 до 12 мільйонів людей (включаючи неповнолітніх), переважно з окупованих країн, були змушені працювати в Німеччині. Найгірше поводилися з громадянами СРСР, а потім поляками.
У січні 1944 року економіка Третього рейху складалася з праці 10 мільйонів примусових робітників. Із них 6,5 млн були цивільними особами (крім того, 2,2 млн були військовополоненими і 1,3 млн перебували в трудових таборах на окупованих територіях). Найбільшу групу на той час становили громадяни СРСР – 33,6%, далі йшли громадяни окупованої Польщі (21,7%), Франції (17%), Бельгії (близько 8%), Нідерландів (5,4%), Югославії (4,2%), Чехії (3,6%), Італії (2,8%).
Примусова праця використовувалася переважно в трьох секторах економіки Третього Рейху: сільському господарстві, гірничодобувній промисловості та промисловій переробці. На початку війни більшість примусових робітників працювали в сільському господарстві, але до кінця війни більше примусових робітників працювало в промисловості, ніж в будь-якому іншому секторі, причому значна їх кількість була зосереджена на військовому виробництві.
Близько двох третин працівників провели на роботі більше двох років.
За даними IPN, 70% польських громадян працювали в сільському господарстві, а решта в промисловості, головним чином важкій і збройовій, на будівництві, залізниці або в якості домашньої допомоги. Більшість із них були змушені виконувати важку роботу понад 70 годин на тиждень, і часто важкі умови життя призводили до високої смертності.
Примушувати іноземців до роботи стало можливим завдяки тісній співпраці тодішньої німецької влади з приватною промисловістю. Понад 2000 німецьких компаній отримали матеріальну вигоду від примусової праці.
Після війни Німеччина відмовилася вимагати компенсації для робітників із Центральної та Східної Європи. Лише в 1999 році федеральний уряд оголосив про створення компенсаційного фонду для колишніх примусових робітників і в'язнів концентраційних таборів Третього рейху в розмірі 10 мільярдів німецьких марок (8,2 мільярда з яких було виділено на виплати тим, хто мав право на компенсацію).
У 1999 р. до фонду під назвою Фонд «Пам'ять, відповідальність і майбутнє» (EVZ) приєдналися 26 німецьких компаній, у т.ч. Agfa, Allianz, BASF, Bayer, Bosh, BMW, Commerzbank, Continental, Daimler-Chrysler, Deutsche Bank, Dresdner Bank, Lufthansa, Opel, Porshe, Siemens, ThyssenKrupp, Volkswagen.
За даними Фонду, серед його бенефіціарів було 484 тис. поляків. (PAP)
Niezależna.PL, партнер Незалежного Медіа Форуму
Світлина: Виставка Інституту національної пам’яті Польщі «Економіка Третього Рейху». PAP/ P. Supernak